Šta god da se desi, kako god da bude, sutra svi, ali baš svi u Arenu! da ispunimo svaki pedalj prostora, da dlaka nema gde da padne, da pucaju zidovi od pesme, da bride dlanovi od aplauza!
Imamo još dve utakmice do kraja regulrnog dela! Jednu u gostima, baš u Berlinu, protiv slabe ali nezgodne Albe i na zatvaranju, sa Valensijom, na parketu Arene! Imperativ su obe pobede, ali sudbina nije samo u našim rukama.
U srcu svakog navijača leži duboka povezanost sa klubom koju ni porazi ne mogu narušiti. To je ono što čini pesmu nakon poraza tako posebnom - ona postaje most koji spaja srca navijača i igrača u zajedničkom iskustvu. Nije važno koliko puta padneš, već koliko puta si posle pada spreman da ustaneš, da se podigneš i da zablistaš!
Sledi poslastica i to ne jedna, sledi pet poslastica za kraj! Sledi dve stotine minuta bespoštedne borbe za pobede koje su jedini siguran put ka trofejima!
Splet okolnosti, lažna obećanja, moral bez morala i mnogo odluka koje su, kasnije će se ispostaviti, bile pogubne po Partizan kada se pogleda trenutna rezultatska situacija.
Poštovani Predsedniče, gospodine Mijailoviću ili - onako drugarski, sa krajnje dobrom namerom - Ostoja! Zamolio bih Vas ovim putem da, ukoliko ne znate kako, bolje da nas više i ne branite, tako kako ste nas branili poslednjih dana!
Ime čoveka po kom naziv nosi i košarkaški Kup Srbije, još uvek, kako zbog košarkaških kvaliteta, tako i zbog onih ljudskih, u košarkaškom svetu i dalje predstavlja avangardu tog vremena. Sa druge strane, u realnoj današnjici, trofej „Žućkova levica” predstavlja malo od onoga što bi ga povezalo sa Radivojem Koraćem!